Jag ska berätta en sägen som den berättades för mig.
Det var en gång en orm som bara färdades åt ett håll.
Alltid framåt - aldrig bakåt.
Tills ormen en dag mötte en demon.
Som ni förstår så har vi redan förutsett er ankomst.
Kättare! Häxor och trollkarlar!
Primärer!
Var finns vapnet?!
Ni har ingen aning.
Är ni så dåraktiga att ni inte tror att vi har förutsett det här?
Vi räds inte slutet.
Vi har redan smort in oss i olja.
- Tyst, barn. - Jag hör dem!
De skriker!
Lyssna på mig, Coralis. Du måste ta den här nu.
Jag kan inte längre ha den. Nu är bördan din.
Sägnen, den här och namnet.
James Cole.
ÅR 2046
Såret är för djupt. Hon har inte länge kvar.
Mr Cole!
- Vill du bara ta livet av dig? - Jag vill åka hem.
- Jag skickar dig till 2017. - Uppför trappan hela vägen hem.
- Jag kan inte lämna dig oövervakad. - Jag förstår.
- Hur gick det för Adler? - Medvetslös med i stabilt tillstånd.
Hon är ingen kvinna. Hon är en kameleont.
Om hon ler mot dig så tänker hon döda dig.
Vi måste sticka!
- Jag önskar att jag hade känt dig. - I ett annat liv.
De är ute efter oss.
Cassie...
Vad ska jag göra?
- Cassie! Visa så hjälper jag. - Jag tror inte att hon klarar sig.
Jones?
- Cassie... - Jag är ingen akutläkare.
Såret är för djupt och jag kan inte göra nåt.
Kan inte, eller vill inte?
Jones...
Athan!
Jag är ledsen för Athan och det vet jag att hon också är.
- Tror du? - Snälla...
- Klandra vem ni vill, men er son... - Athan var inte Vittnet.
Det har alltid varit Olivia och hon vet var vi är i tid och rum.
- Herregud... Hur länge har vi på oss? - Minuter kanske. Hon har Titan nu.
Cassie!
Ge mig adrenalinet utifall jag inte får igång hjärtat manuellt.
Fjorton, femton, sexton, sjutton, arton, nitton...
- Vad gör du? - Vi måste ju härifrån.
- Vart ska vi ta vägen? - Vart som helst och när som helst.
Vi fixar inget, vi förvärrar bara. Det är över, Cole. Vi har förlorat.
Jag menar inte kriget.
Vi räddade honom.
Inte hans liv, men den han var och den han kunde ha varit.
Jag höll på att låta Jones dö. Jag ville att hon skulle göra det.
Vi må ha räddat Athans själ men jag förlorar min.
Om vi försvinner kanske de gör det. Alla behöver inte dö i dag.
Senaste gången vi gav upp var 1957.
Sen kom stormarna.
Det var bara ett ögonblick.
- Det bästa i mitt liv. - Framtiden hittar oss.
- Det gör den alltid. - Men det kanske får räcka nu.
- Ska vi fly? - Långt härifrån åt olika håll.
- Alla gömmer sig i det förflutna. - Men hur länge?
Så länge vi kan.
Kärnan är överhettad.
Nåt har hänt med kylsystemet och den underjordiska floden.
Om vi inte gör nåt så reser vi ingenstans.
Herrejävlar...
- Vad händer där nere? - Floden kokar.
Vad fan kan ha orsakat det?
Hon är här.
Vi anländer timmar efter er flykt och strax efter att de återvände.
Er kausalitet är intakt.
- Hur vill ni gå vidare? - Enkelt...
Döda allihop.
Vittnet har talat.
Försvara ingången och döda alla.
- Håll dig till vetenskapen. - Fixa kärnan så vi kan åka härifrån.
- Om de tar sig förbi oss... - Jag vaktar honom.
Nu!
- Varför behöver du strålingsdräkt? - För att kyla kärnan manuellt.
Jag måste stabilisera maskinen först.
Charon...
Projekt Charon. Fly.
- Fly? Hur då? - Splittra allt.
- Den är inte färdig. - Det är vår enda chans.
- De är för många! - Cole! Vi kan ha en flyktväg.
Retirera!
Lägg ut minor och försegla dörren. Ingen får ta sig in.
Projekt Charon.
Vi reser med hela byggnaden. Det mesta av den.
- Vart? - Där vi är i säkerhet.
- En tidsresa utan tiden som faktor. - Hur då?
En variant av Titans splittringskanon som Jones gjorde en prototyp av.
De här punkterna är förstärkare -
- som sprider strålen genom byggnaden och skapar en barriär.
Allt inom barriären följer med och allt utanför lämnas kvar.
- Om fienden korsar barriären, då? - De kan försöka men kan dö på kuppen.
Död vid beröring - sånt gillar jag.
Jag visste att Titan skulle komma.
- Men om vi kan vara som Titan... - ...så kan vi rädda allihop.
Det är bara i teorin. Även med stabil kärna är förstärkarna otestade.
Den är inte färdig.
- Kommer det att fungera? - Lita på mig.
En sista gång.
Vi behöver folk från försvarslinjen och skulle ödsla tid vi inte har.
- Vi tar oss inte an deras fästning. - Då behöver vi vinna mer tid.
Vi behöver en hammare.
En stor.
Timmer!
Klyftigt.
Kan vi vända tornen utåt?
Ja. Hur så?
Katarina Jones lärde mig hur man kan använda tidsenergi.
Vi förflyttar oss i rummet. Inte tiden.
Vänd tornen mot deras byggnad och splittra sönder den.
- Varför hit, av alla ställen? - Vart brukar byten ta vägen?
Under marken.
- Jag kallar tillbaka trupperna. - Nej, fortsätt offensiven.
Kriget ska ta slut i dag.
De har tagit sig in.
Hör ni... Nytt problem.
- Olivia har en Dödsstjärna. - Skynda dig tillbaka!
Koordinaterna är låsta men jag måste aktivera kärnan igen.
Lasky!
Lasky är död! Ta er till kärnan!
Jones!
Jag måste kyla kärnan manuellt om vi ska kunna resa.
- Strålningen dödar dig. - Inte i dag.
Jag försöker uppehålla dem.
Gör det.
Var är mamma?
- Kärnan är stabil. - Inled sekvensen.
Vi måste resa nu. Ta er innanför barriären.
Marcus...
- Räckte det? - Ja.
Åk inte utan mig, era jävlar!
Jag är vid kontrollerna. Vad ska jag göra?
Snälla, säg nåt!
Hannah... Gör precis som jag säger.
Fan...
Deacon!
Lämna mig inte.
Vi måste gå.
- Vi kan inte lämna honom. - Det har vi redan gjort.
Kom!
Deras kretslopp har tagit slut.
Ett nytt inleds.
Alla levande saker kan resa i tiden.
Det är rätt enkelt faktiskt.
Vänta bara en stund.
Och sen en till... och en till...
Gör du det tillräckligt ofta så anländer du snart i morgondagen.
Tillräckligt många morgondagar så kommer du att dö.
Löst drivande utan kraft eller tålamod.
Vid tidens ände kommer du att undra: "Var är jag just nu?"
"Och vad har jag gjort?"
Håll ut.
Du kommer att ha blivit gammal efter att ha hoppats och förlorat hoppet.
Du kommer att ha försökt och du kommer att ha misslyckats.
Formad av tiden tills du är nåt du inte önskar vara.
Det enda du har kvar är nån du älskar och hemskheterna du gjort för dem.
Tills du i slutändan förlorar det allra sista du har kvar.
Dig själv.
Emerson.
Jones rekade hotellet 1944 när Ramse kom för att hämta oss.
Hon visste att vi klarade landningen. Hon räddade oss.
Vi har inte blivit räddade. Vi går bara i cirklar.
Förbaskat!
Fortfarande för lite kraft?
Inte ens hundra generatorer skulle ge tillräckligt med kraft -
- för att starta tidsmaskinen igen.
Utan fungerande kärna så behövs en till Adam-cell för att starta den.
För att få tag i en sån så behöver ni en tidsmaskin.
Har Jones några uppslag?
Inga hon delar med sig av.
Städerskan har slarvat.
Vad är det här?
Jennifers. Hon reste hit när Jones släppte henne.
Vad är det där?
- Det var en gång en orm som bara... - ...färdades åt ett håll.
Alltid framåt - aldrig bakåt.
Jag vet vad det är.
Det är ouroboros. Den finns i många kulturer.
Jennifer brukade rita den när hon vaknade av mardrömmar.
- Varför ritade hon den? - Den är början och slutet.
"Universums hemlighet är ett gäng galningar."
Mitt framtida jag sa att det finns ett slut och att Jennifer vet svaren.
- Det gjorde hon. Väktarna och Athan. - Det finns mer än det.
- Hon ville återvända till 2017. - Vi måste hitta henne.
- Få fart på tidsmaskinen igen. - Det går inte.
- Förbannat... - Det är omöjligt.
- Vi ger inte upp! - Mr Cole...
Vi behöver kraftkärnan för att driva maskinen och vi hade två.
Den trasiga och den vi utplånade Spearhead för att få tag i.
- Vi lagar den nya med den gamla. - Den gamla fanns utanför barriären.
- Då vet vi att den är kvar. - Mosad under resten av byggnaden.
- Det kan vi ta reda på. - Det är för farligt att gå tillbaka.
Deacon, Whitley, Lasky...
Athan.
De dog för vår skull och för det här uppdraget!
Cole... Det finns inget uppdrag.
Det är över.
ÅR 2018
PRAG - TJECKIEN
- Får det vara nåt mer? - Nej, tack.
- När som helst, amigo. - Uppfattat. Inled chockattacken.
Framför er ser ni ouroboros.
Den urgamla, universella symbolen för början och slutet.
Den självätande ormen är i många kulturer symbolen för oundviklighet.
Ett ofrånkomligt öde.
Psykologer ser den som vår förståelse av livet och döden.
Och för antropologer...
En symbol som uppstod samtidigt i flera kulturer över hela världen.
Släng dig i väggen, Thomas Crown!
- Tyst! Jag jobbar. - Det gör jag med.
Här är den, knäppgöken.
Nu är det dags.
- Så där ja. - Har du den?
Tryckceller... Fan! Jag behöver en extraktion.
Vad är det?
- Fan... - Ge mig artefakten.
- Har nån hittat dig? - Jag grejar det.
- Den här killen är historia. - Är det din slogan?
Slopa sloganen!
- Hur kan du vara så tuff? - Vad tror du?
Jag grejar det. Den här killen är historia.
Är det din slogan? Slopa sloganen!
Hur kan du vara så tuff? Vad tror du?
Jag bryr mig inte. Världen ska ändå gå under.
Oroa dig inte, tjockis. Jag tänker göra en insats.
Vad då?
Rädda den.
Amerikaner...
- Var är du, Action Jackson? - På väg.
- Det är utegångsförbud snart. - Tagga ner, Fläng-Fia.
Vi har precis gjort en lyckad stöt mot ett museum. Njut av stunden.
Jag har den.
- Är det här den? - Ja, precis vad vi behövde.
Mer värdelöst skit för att piffa upp stället.
"Rädda mig, hon är en hamstrare."
Påhittade vänner ska inte vara taskiga.
- Jag bara jäklas med dig, psyko. - Var kommer din röst ifrån?
- Primärmagi och biopopcorn. - Med smör...
- Och godismeny. - Ja!
Du ville ha den och nu har du den. Vad fan ska vi göra med den?
Jag vet inte.
Den är viktig på nåt sätt. Den är ämnad för oss.
Ämnad för dig. Du och Athan såg att den är nyckeln som går till allt.
Nu behöver vi bara hitta dörren.
- Och namnet? - James Cole.
Du kan visa dig.
- Hur länge har du vetat? - Ett par kilometer.
Jag trodde att du skulle ge upp men du är för envis.
Mamma säger att vi har det gemensamt.
- Får jag gå med dig? - Varför det?
Så att du slipper gå ensam.
- Vi närmar oss. - Tänk om Titan är kvar.
Inte efter så många månader.
Plundrare.
- Jag tänker resa tillbaka. - Det är din begravning.
- Vad ska du med klockan till? - Skulle hon bara tro mig?
"Hej! Jag heter Cole, är från framtiden och tänker rädda världen."
Hur är det möjligt?
Vi flyttade inte bara basen. Vi reste bakåt i tiden.
Till när?
Början.
ÅR 2043
Text: Magnus Öberg www.sdimedia.com